Jakob. Är du där, Jakob?
Hör du mig?
Jakob.
Jakob...
Jag är här.
Precis här.
-Säg inte så. -Var tyst nu.
Hör du mig?
Det är så det måste bli.
En annan kvinna kommer att komma, ska du se.
Det kommer nån annan.
Genom kärleken hon ger dig kommer du att förstå att det är hon.
Låt orden som du yttrar
vara dem som kallar mig tillbaka till dig.
Lova mig det.
Lova mig.
Jakob...
Jag kommer alltid att vara din mor.
Ert rekommendationsbrev.
Vi är så tacksamma för allt ni gjort.
Tack så mycket. Tyvärr måste jag rusa.
Vart ska du nånstans?
Nu när du mår bättre måste jag åka. Du behöver inte mig längre.
Det gör jag visst det.
Du behöver din mamma och pappa.
Carlotta, jag ska alltid minnas dig.
Snälla, gå inte. Jag ber dig. Lämna mig inte.
Carlotta, låt henne gå.
Lycka till med intervjun!
Jag känner knappt kvinnan jag ser.
Hon heter Verena.
Hon är ensam.
Hon minns dem alla.
Varje avsked.
Hennes liv uppmäts av dem.
Det ena svårare än det andra.
Mot La Rocciosa...
...och pojken som vägrade tala.
God dag. Det är jag som är Verena.
Jag tror att de väntar på mig.
Jag är här för pojken.
Ursäkta mig, tog jag fel på tiden för vårt möte?
Det gjorde ni inte.
Jag hoppas att platsen ännu är ledig.
Ja, för en engelsktalande sköterska.
Mitt modersmål.
De här är från mina tidigare arbetsgivare.
-Bodde ni hos varje familj? -Ja.
Att lära känna familjen hjälper mig att förstå barnet.
Har ni fortfarande kontakt?
När barnet tillfrisknar väljer familjen vanligtvis att glömma.
Ingen utbildning. Men tydligen har ni en begåvning.
Min förmåga har jag fått genom erfarenhet.
-Och en särskild...känslighet. -Känslighet?
Ni har inga egna barn.
Nej.
-Är det er son som föredrar engelska? -Hans mamma.
Min fru ville att han skulle tala det.
Hon dog för att hon var sjuk. Min son har inte pratat sen dess.
Sju månader...och sexton dagar.
Alessio visar er till rummet.
Jag vill gärna presentera mig för er son.
Ni sa aldrig vad han heter.
Vi har haft andra sköterskor
som varit lika säkra på sin förmåga som ni.
Min son heter Jakob.
Hej, Jakob.
Jag heter Verena och jag kommer att bo här ett tag.
Jag lovar att jag inte är som de andra. Jag är ännu värre...
Snälla, titta på mig.
-Jag vill hjälpa dig. Förstår du det? -Det är lönlöst.
Han nickar inte ens. Han vägrar skriva eller rita.
Sjunga eller skratta.
Le.
Gråta.
Tack.
Vi börjar arbeta i morgon bitti, Jakob. Vad sägs om klockan nio?
Era frågor är bortkastade.
Jakob behöver inte svara. Jag tror att han förstår det.
Nu räcker det.
Sätt dig.
Nu kan du gå.
God natt, Jakob.
Han är väldigt lydig.
Det är en del av det.
Att inte lyda är att säga nåt. Därför lyder han.
-Han vill inte göra er illa. -Min son gör det, signorina. Inte jag.
Jakob vill inte ha er här. Han har inte visat det än, men det kommer nog.
Hans tystnad är så kraftfull. Ni kommer att känna det.
Ni är brysk mot honom.
Modigare än de andra.
-Jag har några frågor att ställa. -Som vad då?
I morgon, kanske.
Till att börja med ska jag säga vad jag ser.
Jag ser
att om du vill tala så kan du det.
Jag ser hur svårt det måste vara
att inte säga nåt alls.
Hur mycket du måste koncentrera dig hela tiden.
Jag måste medge att du är väldigt duktig på det.
Jag vet hur det känns att skärma av sig från världen.
Jag förlorade min mor när jag var lite yngre än du.
Och min far när jag var lite äldre.
Det är fin dag. Jag har en idé.
Jakob?
Jakob!
God dag, jag letar efter Jakob.
Har ni redan tappat bort honom?
Om ni ser honom, så var snäll och säg att jag vill prata med honom.
Tack.
Jakob?
-Förlåt, jag visste inte... -Verena.
Sköterskan, så klart.
Kom närmare.
Låt Lilia se dig.
-Du är här för att få pojken att prata. -Bara för att hjälpa till.
Välkommen.
Välkommen till La Rocciosa, mitt barn.
Tack.
Så vänligt av er.
Jag borde nog gå.
Javisst. Gå och leta upp pojken.
Få honom att prata.
Förlåt, jag letade efter Jakob.
-Kan ni spela? -Nej, jag har aldrig kunnat.
-Var det er frus? -Ja.
Vad hette hon?
Ni var med Jakob i morse.
Observerade ni nåt?
Jag måste förstå vad han har gått igenom.
Malvina.
Malvina Rivi.
-Ni har nog hört talas om henne. -Nej.
Det där är från Carnegie Hall.
Hon spelade över hela världen för kungar och drottningar.
Och presidenter.
Hon var väldigt vacker.
Hon dog ett halvår efter att bilden togs.
Det började efter vår hemkomst.
Det började som en vanlig feber.
Men förvandlades till en eld. Varje dag tärde den på hennes styrka.
Och skönhet.
Jag var tvungen att söka hjälp
medan Jakob stannade hos henne.
Han och Lilia skötte om henne tillsammans.
Han lämnade inte sin mors sida.
Han har sin mors begåvning.
De satt här och spelade ihop i timmar.
Väljer han att inte tala?
Kom ni fram till det med hjälp av er oerhörda känslighet?
Så det beror inte på nån skada eller oförmåga?
Nånting inom honom har gått sönder.
Det är helt enkelt en vägran,
en förnekelse,
som om han genom vakan
kan göra det som han har gjort ogjort.
Menar ni att han vill ha sin mor tillbaka?
Det var verkligen överraskande.
Jag letade efter dig, Jakob.
Jag är här för att arbeta, inte för att leka kurragömma.
-Sa ni att jag letade efter honom? -Nej, jag glömde det.
Jag är inte klar än, Jakob.
Vi har annat att göra.
-Ni har ett sånt vackert hem. -Tack.
Jag hoppas att ni kommer att trivas här.
Jakob, en gång bodde jag hos en familj i Lucca.
De hade inte städat huset på åratal.
Kackerlackorna var lika stora som din fars klocka.
En gång bodde jag hos en familj i Piacenza.
Jag delade rum med kocken...
...som snarkade som en buffel.
Så jag är säker på att jag kommer att trivas utmärkt här.
Jag har svårt att se det här som mitt hem. Min frus familj har bott här i 1 200 år.
Jag är bara en gäst här.
Alessios familj har bott här lika länge.
Kvinnorna skötte hushållet medan männen arbetade i stenbrottet.
Stenbrottet?
Det är därifrån allt kommer. Familjens rikedom.
En gång i tiden var det dyrt med sten.
-Var? -Det blev översvämning i början av kriget.
Det var svåra tider, och hon hade sin karriär.
Stenen behövdes inte längre.
Jakob brukar simma där.
-Han kan ta er dit, om ni vill. -Javisst.
Det vill jag hemskt gärna.
God dag.
-Den unge herrn klarar sig fint. -Är ni säker på det?
Vattnet är djupt.
Väldigt djupt.
Vad är den till för?
För att minnas dem som har arbetat i stenbrottet.
De som dog när de bröt sten.
Livet, döden, kärleken.
Stenen betydde allt för dem.
Tillåt mig.
Snälla du.
Det var så länge sen.
Jag brukade göra det här på henne vareviga kväll.
Sen hon var en liten flicka.
Hon började uppträda när hon var fjorton år gammal.
Hon tog med mig överallt.
Ingen kände henne som jag.
Hennes nycker, hennes behov.
Som jag älskade henne.
Jakob, var det du?
Om det var du, så har du bara visat mig att du är rädd.
Jakob?
Jakob, vad är det?
Jakob.
Nej, Jakob! Vänta!
Jakob?
Nej, Jakob. Lugn.
Lugn nu.
Nu räcker det.
-Sluta! -Jag borde låtit honom vara.
-Han satt vid väggen som om han... -Lyssnade.
Ja, jag har sett honom göra det i sitt sovrum och ute i trädgården.
Även i stenbrottet.
Jag antar att han hör sin mamma, eller tror sig höra.
-Det ger honom tröst. -Ni borde ha berättat det.
Det förändrar situationen
och tyder på ett allvarligare tillstånd.
-Så ni tror inte på såna röster? -Nej, det gör jag inte.
Inte jag heller. Ibland önskar jag att gjorde det.
Har ni funderat på att ta honom härifrån?
Javisst, men det var omöjligt.
Som ni såg i går blev han en fara för sig själv och andra.
-Därför borde han bli intagen. -Nej, absolut inte.
-Jag kan nog inte ta mig an er son. -Varför inte?
Ni undanhöll vad som krävs här. Jag tror inte att jag är kvalificerad nog.
Ni är precis som de andra.
Meddela mig ert beslut.
Jakob.
Jakob!
Hjälp mig ner.
Du skrämde mig, Jakob.
Men du fick mig att inse nåt.
Jag kan inte lämna dig.
Jag kände en pojke som trodde sig höra sin döda syster
genom tänderna på en gammal kam.
Han satt med den i timmar, lyssnade och viskade sina hemligheter.
Han var lika säker på det han hörde som du är.
Hjärnan kan framkalla märkliga ting.
Det är bara din hjärna som talar till dig.
Jag säger inte att det du hör inte är verkligt,
för allt vi upplever är det på sitt sätt,
men det är bara inte som det verkar.
Det är viktigt att du förstår det.
Jag vill höra dig tala.
Men jag är inte din fiende. Jag bryr mig om dig.
Vad är det?
Vill du gå?
Vad är det?
Familjegraven.
Gå in och ta en titt.
Jakob?
Hela familjen ligger här.
Fyrtio generationer.
De ligger begravna här i sten.
Lucia.
Ugolina.
Angelica.
Signora Malvina.
Jakob?
Snälla, följ med mig.
Ju mindre man talar, desto mer hör man.
Det finns inget att höra.
Jag tror att du är rädd att om du talar, så försvinner rösten.
Kom, så lyssnar vi tillsammans.
Jag ska berätta vad jag hör.
De är märkliga.
Ljuden.
Man kan föreställa sig allt möjligt.
Men hon är inte där.
Du måste sluta.
De döda talar inte.
Det vet jag, Jakob.
Så väl.
Hur innerligt man än önskar det,
så förblir de döda tysta.
God natt, Jakob.
Din far sa att du har din mors begåvning.
Vad skulle hon säga om du aldrig mer använde den?
Hon måste väl ha talat om framtiden innan hon dog.
Om de fantastiska ting som väntar dig.
Försök att minnas vad hon sa.
Föreställ dig vad hon skulle säga nu om hon såg dig.
God dag.
-Signore. -Det finns en sägen om katten.
Det var en sed att i såna här bostadshus
mura in en katt som skydd mot ondskan.
-En död katt? -Nej, inte död.
-Det är fruktansvärt. -Givetvis.
Så dumt av mig att prata så lättvindigt om det. Förlåt mig.
Jakob väntar.
Om du skulle spela...
...skulle det bara betyda det du vill.
Spela för mig, Jakob.
Jag kanske hade fel förut, om din mamma.
Kanske din tystnad inte skulle skrämma henne
lika mycket som den skrämmer mig.
Det sägs att en äkta artist enbart vill ha publikens kärlek.
Kanske är din tystnad en passande hyllning.
Mer dyrkad när hon lämnar scenen.
Vad försöker du säga mig, Jakob? Att jag har rätt eller fel?
Jag gör det för att hjälpa dig.
Pojken var upprörd i dag.
Han är sjuk.
Han behöver hjälp.
Han krossar sin fars hjärta.
Pojken är det enda som betyder nåt.
Han är framtiden.
Se på dig själv, så vacker du är.
Ge mig dina händer.
De är starka.
Precis som hennes.
Han kommer inte att tala för att göra dig till lags.
Pojken kommer att tala när tiden är inne.
Han väntar.
Han har väntat länge nog.
Det är tydligt för alla.
När han talar, vart kommer du då att åka nånstans?
Till nästa ställe.
Ensamma barn...
-Det finns en sägen om katten i muren. -Han väntar.
Jag ville se om Jakob var här.
Nej.
Får jag se?
Om ni vill det så.
Det är min fru.
Hon var en hemsk modell. Otålig och gnällig.
Hon var den värsta, men samtidigt den bästa.
Och den här?
Jag har inte arbetat på månader.
Den skulle ha föreställt henne.
Ni kunde inte avsluta den, så ni gav upp.
Det kanske skulle hjälpa Jakob att se er arbeta.
-Det kanske skulle symbolisera hopp. -Ja...
Kanske det.
Hallå?
Lilia?
Jag håller det rent åt henne.
Det var här hon var i slutet.
Vi skötte om henne dag och natt, pojken och jag.
Han fick se fruktansvärda saker.
Han fick höra...
...fruktansvärda saker.
När hon dog tvättade jag av henne...
...och gjorde i ordning hennes hår.
Rummet gör dig illa till mods.
Du har en reva i klänningen.
Ja, jag undrar om jag kan låna nål och tråd.
Jag har en idé.
Nej, det kan jag inte.
-Vänta lite. -Nej, det kan jag verkligen inte.
Nu ska vi se. Den här? Nej.
Prova den här. Se om den passar.
Du är så vacker.
Perfekt.
Så vacker.
-Jag rev sönder min kjol. -Ta av den.
Nej.
Ta på den.
Lägg undan den där.
Heliga moder...
Skydda henne. Skydda oss alla.
Signor Klaus vill prata med er i biblioteket.
Signore.
Stig på.
Det är nåt jag vill fråga er.
Ni får säga nej.
Vad gäller det?
I eftermiddag såg jag nåt som jag inte märkt förut.
Det finns en viss likhet mellan er och min fru.
Jag...
Jag tror att ni vet vad jag vill fråga er.
Om jag har förolämpat er, så vill jag att ni glömmer att jag ens frågade.
Ert arbete här kommer inte att påverkas.
Se på dig själv, så vacker du är.
Vänster ben fram.
Handen. Knyt den.
Huvudet.
Hitåt. Ja, lite till.
Var still.
Ta in dem.
Jakob.
Jag är här.
Precis här.
Jakob.
Jag ska ta hand om dig.
Det lovar jag.
Ni gör honom illa.
Låt mig ta hand om honom.
Låt mig ta hand om dem båda.
-Jag ber om ursäkt. -Tack för blommorna.
Det var hennes favoritfärg.
Är det hon eller är det jag?
Du ville prata med mig.
Det är dags för oss att utvärdera hur arbetet fortlöper
och diskutera om Jakobs beteende har förändrats.
Han behöver mig.
-Jag kan hjälpa honom. -Och ändå har han inte sagt ett ord.
Jag skulle skydda honom, men nu har jag bara gjort allt värre.
Hon vill att jag...
...tar hand om Jakob...
...och dig.
Rösten är verklig.
Du är galen.
Ja, du sa det själv. Allvarligt tillstånd.
Istället för att hjälpa Jakob har du gjort dig själv sjuk.
Du hör vad du vill nu. Varför pratar hon med dig och inte sin man?
Snälla, skicka inte i väg mig.
Jag måste främst göra det som är bäst...
...för Jakob.
Jakob! Jakob?
Han tänker skicka i väg mig.
Säg vad jag måste göra.
Säg det.
Säg det! Säg det!
Jakob.
En annan kvinna kommer att komma.
Det är så det måste bli.
Vi måste hjälpa henne.
Jakob, lyssna noga på mig.
Din mamma vakar över dig.
Men hon lider.
Hon är trött och hon är fången.
Jakob, vi måste hjälpa henne. Vi måste det.
Du vet vad du måste göra.
Jakob. Jakob!
Jakob, stanna!
Stanna!
Nej, Jakob.
Nej, det är dags nu.
Det är dags.
Du måste släppa henne.
Nej, du måste göra det nu.
Förstår du det?
Han kommer att skicka i väg mig om du inte pratar.
Prata.
Prata. Prata. Prata!
Prata!
-Vad gör du? -Jag måste ge mig av.
-Hon har gett mig sin sjukdom. -Du har bara feber.
Åk inte. Jag vill att du stannar.
Vi har varit i hennes våld länge nog. Inte bara Jakob, utan oss alla.
-Jag kan inte. -Nej, Jakob behöver dig.
Jag ber dig.
Jag är så rädd.
-Lilia, var är hon nånstans? -Vem då?
-Lilia. -Vad menar du?
Var är hon?
Hon är död.
På Malvinas begravning la hon stenar i fickorna och vadade ut i sjön.
Verena.
Verena!
Inte här.
Inte det här rummet.
-Dörren var låst. -För din säkerhet.
Snälla, inte det här rummet.
Alessio säger att det är bäst för att förvilla.
-Snälla, lämna mig inte här. -Doktorn kommer så fort han kan.
Lämna mig inte här. Inte i det här rummet.
Jag måste få prata med Jakob.
Jakob.
Pojken kommer att tala när tiden är inne.
Hjälp mig.
Hjälp.
Hjälp mig.
Gode Gud, jag ber dig.
God morgon.
Mår du bättre?
Allt kommer att bli bra. Jag lovar dig.
Jag var orolig.
Var är Jakob?
Jag saknar min mamma.
Jag är här.
Precis här.
Jakob.
Jag försöker föreställa mig en tid före denna.
Jag känner knappt kvinnan jag ser.
Det förflutna är en dröm som vi vaknar ur varje morgon.
Ingen av oss är som vi riktigt var.
Kom, Jakob.
Sätt dig här med mig.
Översättning: Lisa Di Biaggio